Вилхелм Кюхелбекер
19 октомври

Превод от руски: Янко Димов, —

chitanka.info

Блажен е, който падне повален —

като Ахил — прекрасен, мощен, славен

в зенита на победите изправен,

с несъкрушима сила надарен!

Лицето му с руменината млада,

огряно от безсмъртна свобода,

сияе като слънчева балада,

като спокойна вечерна звезда.

А аз сред чужди хора — страшно сам —

стоя в нощта, отпуснал слабо рамо.

Пред мен надежди не поникват — само

приятелски гробове виждам там.

От мълния сразен, във гроб изчезна

последен и любимия поет…

Лицея помня. Младостта ни звездна.

Но Пушкин е завинаги отнет.

Не ще ви носи нови стихове

и трепета им няма да ви стигне.

Той пълна чаша няма с вас да вдигне —

с приоблачни приятели снове

сега навярно. С Делвиг той пирува,

а с Грибоедов — тих, играе шах.

За тях, за тях душата ми тъгува.

Ръката си протягам аз към тях!

За мен е време! В тоя труден свят

понасям ударите на съдбата,

руши у мен тя тази дарба свята,

с която моя дух е тъжно слят.

Понесох гнет на злоба настървена,

изгнание и мъка с мъжество,

но под щита на обич вдъхновена,

защото знаех — имам божество!

А време е! От мълния не бе

убит духа ми; в блато днес се движа —

притискат ме сурово нужда, грижа,

загубих поетичното небе.

А някога — във моя свят предишен

на песните ми ангелът бе жив.

Нима без него днес не съм излишен?

Нима ще бъда някога щастлив?

Заслуги

Имате удоволствието да четете тази книга благодарение на Моята библиотека и нейните всеотдайни помощници.

http://chitanka.info

Вие също можете да помогнете за обогатяването на Моята библиотека. Посетете работното ателие, за да научите повече.